FØRSTE PERMANENTE KOLONI ETABLERT PÅ MÅNEN.
KOMMERSIELL GRUVEDRIFT STARTER PÅ MARS.
ROMFORSKNINGSFARTØY "EVENT HORIZON" SKYTES OPP...
FOR Å UTFORSKE SOLSYSTEMETS YTTERGRENSER.
DET FORSVINNER SPORLØST...
ETTER DEN ÅTTENDE PLANETEN, NEPTUN.
DET ER HISTORIENS VERSTE ROMFARTSKATASTROFE.
NÅ...
Claire.
Jeg savner deg.
Dr Weir, møt ved Lewis & Clark i dokk 4.
DAYLIGHT-STASJONEN: LAVT JORDOMLØP
USAC-FARTØY: LEWIS & CLARK
KATEGORI: SØK OG REDNING
- Ionkraft på. - Takk.
OPPDRAG: TOPPHEMMELIG
Kurs: Vektor 1, 9 grader.
Vi er klare for stengning.
Jeg kan ikke tro det, dette er sinnssykt.
Jeg har bare kjørt håndtralle i seks uker, og nå dette!
Hvorfor kan vi ikke dra til Mars?
- På Mars fins det damer. - Smith har rett.
Rundt Neptun fins ingenting.
Skjer det noe, må vi klare oss selv.
Dere vet hvordan det er.
Det er vår oppgave å yte assistanse. La oss sette i gang.
- Er kursen plottet inn? - Ja, sir.
- Klappet og klar. - Mr Justin?
Alt grønt her, skipper.
Start nedtellingen nå.
Ionkraft om ti minutter.
Takk, løytnant.
Da drar vi.
- Du blir med meg, Smith. - Javel.
- Gjør klar tankene, Justin. - Javel.
- Mr Cooper. - Skipper.
- Ionkraft om ti minutter. - Nå skal vi leke sardiner i boks.
- Skipper. - Peters.
Kaptein Miller, jeg vil bare si...
Klokken tikker, doktor.
Venter du på en invitasjon, Smith?
- Nei. - Kaptein, ikke for å...
Bli med til gravitasjonstankene...
vi er klare til å dra.
Den bør være sikret, mr Cooper...
ellers får du gå til Neptun.
Hva gjør du, Peters?
Jeg stuer CO2-renserne.
Stå her.
Takk, D.J.
- Hatten av i tanken. - Sir.
- Første gang i gravitasjonstanken? - Ja.
Jeg tror ikke kapteinen liker meg.
Ikke bry deg om ham.
Han liker å ha fremmede mennesker med på skipet.
- D.J. - Ja.
Nei.
Må du gjøre det?
Når iondriften starter, utsettes vi for 30 G.
Uten tank omdannes skjelettet til flytende form.
Jeg har sett det på mus.
Klaustrofobisk?
Veldig.
USAC LEWIS AND CLARK: 56 DAGER I ROMMET
Billy.
Jeg er så ensom.
Hallo?
Er det noen der?
Å, Gud.
Billy?
Jeg fryser sånn.
Claire.
Jeg venter!
Det er ingen fare. Pust. D.J.!
- Ok, kom, doktor Weir. - Ok, det går bra.
- Ta det rolig. - Jeg er ok.
Ok. Sånn.
Beveg deg forsiktig. Du har vært i stase i 56 dager.
Du vil være litt desorientert, forstår du?
- Det er greit. Takk. - Ta denne. Bare rolig.
Gjør hva du vil med ham.
Går det bra?
- Lyst på kaffe? - Hva?
Vil du ha litt kaffe?
Nei. Ellers takk.
Som du vil.
Du da, Starck?
Vil du ha noe svart og varmt i deg?
- Er det et tilbud? - Nei.
- Hva med litt kaffe da? - Starck?
- Ja. - Hvorfor er dere ikke på broen?
Gjør det noe om jeg kler meg?
Det gjør faktisk noe om du kler deg.
Kom igjen, folkens. Pliktene kaller.
Da setter vi i gang, Denny. Gratulerer med dagen.
Leke hest, mamma. Leke hest.
Hei, ikke ball inne.
Det er du som ikke kan ta imot.
- Be om forlatelse. - Unnskyld, mamma-bjørn.
- Ok. - Ok, da.
- Peters. - Ja, sir.
Jeg forsøkte å finne en stedfortreder...
men det var umulig på så kort varsel.
Beklager.
Jeg snakket med eksmannen min. Han tar Denny i julen.
Jeg skal ha ham i sommer, så...
det er i orden.
Smitty!
Unnskyld, mine damer og herrer...
om 2 timer og 23 minutter...
går vi inn i bane rundt Neptun. Takk.
- Jeg takker. - Bra.
Alt er grønt, alt er greit.
- Vet USAC hvor vi er? - Ja.
- Hør etter, folkens. - D.J.
Som dere vet, har vi en ekstra mann ombord.
Kan du komme hit, dr Weir?
Jeg introduserer: Min sekondløytnant Starck.
Mr Justin, ingeniør.
Og rommannen der er Cooper.
Hva er din oppgave på skipet, Coop?
Jeg er din beste venn, ok?
Jeg er livredder og hjerteknuser.
Han er redningstekniker.
Peters er medisinsk ansvarlig. Og piloten min, mr Smith.
Surpompen i hjørnet er...
D.J. Trauma.
Ok, ok.
Nå som vi vet hvem vi er, har jeg et spørsmål, sjef.
Hva pokker skal vi her ute?
Kanskje doktoren vil svare på det.
Takk.
Først vil jeg få si hvor stor pris...
- jeg setter på å være med... - Det er sikkert...
at du liker å være her, men det gjør ikke vi.
Vi ble nektet en velfortjent perm...
og sendt til Neptun.
Vi er nå tre milliarder km fra noen rombase.
Siste gang USAC prøvde seg på en redningsaksjon her ute...
gikk begge skipene tapt. Så kanskje du...
Ok. Vel...
Det jeg forteller nå er merket kode svart av NSA.
USAC fanget opp et radiosignal...
fra en synkende bane rundt Neptun.
Radiosignalets kilde er identifisert...
som Event Horizon.
Det er noe sludder.
- Ble permen min inndratt for... - Tusen takk.
Sett deg, Smitty.
Slapp av, Cooper.
La ham snakke ferdig.
Det ble opplyst om Event Horizon...
at det var et romforskningsskip...
og at reaktoren havarerte så skipet eksploderte...
alt dette er løgn.
Event Horizon tok del i et hemmelig prosjekt...
om å bygge et romskip som oversteg lysets hastighet.
Det er faktisk umulig.
Loven om relativitet forbyr det.
Ja, vi kan ikke bryte relativitetsteorien.
Vi kan omgå den.
Skipet går ikke fortere enn lyset.
Det blir skapt en dimensjonsport...
så skipet kan hoppe på et øyeblikk...
fra ett punkt i universet til et annet, flere lysår vekk.
Hvordan?
- Det er vanskelig å... Det er matte. - Test oss, doktor.
I lekmannstermer...
bruker vi et roterende magnetfelt...
for å fokusere en gravitonstråle. Disse bretter romtiden...
i samsvar med Weyl tensor-dynamikken...
til romtidsbretten blir uendelig...
og skaper en singularitet. Singulariteten...
Lekmannstermer.
Blås i det. Kan du snakke så man forstår det?
Tenk dere at dette papiret...
Det der er Vanessa. Det er mitt.
Dette attraktive papiret forestiller romtiden...
og man skal reise fra punkt "A" her...
til punkt "B" der.
Hva er den korteste veien?
En rett linje.
Feil.
Den korteste veien er null.
Det er det porten forårsaker.
Den bretter romtiden.
Slik at punkt "A" og "B" faller sammen, i samme rom og tid.
Når skipet passerer porten...
blir rommet normalt igjen.
Det kalles gravitasjonsdrift.
- Hvordan vet du alt det? - Jeg bygde det.
Så det er derfor du er her.
Hvis skipet ikke eksploderte, hva skjedde så?
Oppdraget gikk som smurt.
De nådde sikker avstand med vanlig rakettdrift.
Alle systemene så bra ut.
De skulle starte gravitasjonsdriften...
for å åpne porten til Proxima Centauri...
og så forsvant de.
Sporløst, helt til nå.
Hvor har skipet vært, doktor?
Det er det vi skal finne ut.
Vi har ikke fått bekreftet liv ombord...
men TDRS mottok denne ene transmisjonen.
- Hva pokker var det? - Hør her.
Houston tok det gjennom flere filtre...
og klarte å isolere noe som ligner en menneskestemme.
Jeg vet ikke om det er noe språk.
- Latin. - Hva?
Jeg syns det høres ut som latin.
- Kan du oversette det? - Spill det igjen.
Der. Hørte dere det?
Det lyder som: "Liberate me," noe sånt.
Jeg kan ikke høre resten.
"Liberate me"?
Redd meg.
Alle mann til stasjonene.
Vi krysser Horizon. Innflyvningsvinkel 14 grader.
- Gå til 334. - Kurs 334, sir.
Innflyvningsvektor minus 14 grader.
14 grader.
Vi peiler oss mot Event Horizons navigasjonssender.
Det er i øvre ionosfæren...
og det blir kraftig turbulens, sir.
- Før oss inn pent og stramt, Smith. - Javel.
- Hvordan går skipet, Justin? - Som en drøm.
Tilpass farten etter min nedtelling.
Tre, to, en. Nå.
- Avstand? - 10 000 meter.
- Starck! - Ja, sir!
Prøv å kalle dem. Se om noen lytter.
Fra USAC-fartøyet...
Lewis & Clark til Event Horizon. Event Horizon, kan dere høre oss?
Doktor Weir.
- Dette vil interessere deg. - Hvor er det?
Rett frem. 5000 meter!
- Starck? Noen hjemme? - Event Horizon, hører dere?
3000 meter!
Jeg ser ingenting.
1500 meter. Vi kommer for tett på.
- Hvor er det? - Rett foran oss.
- 1000 meter. - Kollisjonsvarsel!
900, 800, 700.
- Vi er rett ved! - Vi kolliderer!
- Starck! - Der er det! Herregud!
Full revers!
Der er det.
Jøss!
Imponerende skip, doktor.
- Takk. - Klarer vi en forbiflyvning, Smith?
Ja, gjerne det.
Vi kan gå i dokk ved luftslusen.
Ok, Smith.
Bruk armen og kople oss til den lille antennegruppen.
Vi bør være forsiktige. Det er ingen bærende konstruksjon.
Det er det nå, doktor.
- Går alt bra? - Koplet til Event Horizon.
Takk, Smitty. Ta deg en røyk nå.
Takk for det, sjef.
- Hva ser du, Starck? - Reaktoren er fremdeles varm.
Vi har flere, mindre strålekilder...
men ingen lekkasjer. Ingenting alvorlig.
- Har de trykk? - Ja.
Skroget er intakt, ingen gravitasjon, og termiske enheter er av.
Det er iskaldt.
Mannskapet overlever bare i stase.
- Finn dem, Starck. - Jeg har startet.
Bioskanneren på.
Det er noe feil.
- Strålingsinterferens? - Ikke nok til å interferere.
Jeg avleser spor av livsformer, men kan ikke lokalisere dem.
Spor overalt. Det virker mystisk.
Vi tar dekk for dekk, rom for rom.
Starck, skyt ut navlestrengen.
Smitty, skru på krigssrommet.
Javel.
Du skal ut og spasere litt, Justin.
Javel.
Du blir på broen, doktor.
Kaptein...
jeg kom ikke helt hit bare for å sitte her.
- Jeg må ombord i skipet. - Når vi har sikret det...
- tar vi deg ombord. - Nei, det er uakseptabelt.
- Jeg må ombord nå. - Når vi har fått sikret det.
Slik er det.
Du må veilede oss herfra.
Vi trenger deg her. Hjelp oss å klare oppgaven.
Kjære, du glemte dokumentmappen.
Hold avstand.
- Hvis noe går i stykker, Cooper... - Da fikser jeg det.
Lillebjørn. Hold deg i skinnet.
Forestillingen kan begynne, D.J.
Vi har bra bilde.
- Hører dere oss, doktor Weir? - Ja.
Vi svever gjennom navlestrengen...
og nærmer oss Event Horizon.
Dere er ved ytterporten til luftslusen.
Magnetstøvler på.
Vi har trykk.
Stedet er som en fryseboks.
Vi ser iskrystaller overalt.
Dere er i sentralkorridoren.
Den skiller personalområdet foran...
fra maskinrommet.
- Du tar maskinrommet, Justin. - Ja.
Peters og jeg går forover.
Hva er dette, doktor?
Her er en til. De fins overalt.
I et nødstilfelle...
sprenger de sentralkorridoren, og skipet går av på midten...
og fremre del blir til en livbåt.
Jeg er på sykestuen. Ingen døde.
Det ser ubrukt ut.
Ser dere ingen av besetningen?
Vi sier ifra så fort vi ser noen.
Søker etter livstegn.
Dette er som i graven.
Å, fy faen!
Miller. Hva skjedde, Miller?
Sjefen virker skjelven.
Gå tilbake på post, Cooper.
Pulsen din er skyhøy.
Jeg har det bra.
Jeg er ved porten til det første kammeret.
Maskindekket er på motsatt side.
Ja vel, da tar vi en titt.
Hva er dette for et sted, dr Weir?
Når man går inn i det andre kammeret...
vil magnetfeltet ikke forrykkes.
Det ligner en kjøttkvern.
Jeg er på broen.
Det er blod her.
Det må ha lekket kjølevæske. Det har sølt over alt.
Kjølevæskenivået er lavt, men akseptabelt.
Gå til venstre, Peters.
- Hva er det? - Loggboken.
Den sitter fast.
Den sitter hardt.
Hva har skjedd med øynene?
- Eksplosiv dekompresjon. - Det er ikke det.
Ser ut som det var... Det kan ha vært et dyr.
Se på skadene i muskelvevet. Dype revner.
En lik-is.
Jeg skanner etter livsformer.
Jeg får noen veldig merkelige utslag her.
Jeg skal prøve å få satt på strømmen.
Det er kjernen, gravitasjonsdriften.
Skipets hjerte.
Justin? Vi mister deg.
Svar, Justin.
- Hva er det? - Jeg vet ikke.
Bioskanneren løper løpsk.
Noe er galt, Starck. Få ham ut.
Helvete!
Han har problemer.
- Gå, Coop. - Javel.
Bordingsavdelingen, rapporter.
Miller her. Kan noen høre meg?
- Hva faen var det? - Trykkalarm!
Vi har mistet styrbord skjerm, og har hull i skroget!
Jeg prøver å holde på luften! Ut!
Vi mister atmosfære!
Vi har trykkdrakter i luftslusen. Gå!
Jeg kommer!
Hold ut, Lillebjørn!
Jeg er der snart.
Jeg har deg. Jeg har...
Pass på. Pass...
Jeg har deg. Hva er dette?
Hold fast.
Miller, hører du meg? Over.
- Hvor har du vært i hele mitt liv? - Det er krise her, sir.
Vi har mistet en skjerm og har hull i skroget!
Sikkerhetssystemet streiket.
- Når vi å sveise? - Nei, sir.
Vi har bare 218 liter gass, så er det slutt.
Oksygenbeholderne har sprukket.
- Vi kommer til å dø, for faen! - Event Horizon, da?
Hva?
- Der er det luft og strøm. - Det er en mulighet.
Jeg går ikke ombord der.
Vi vet ikke hva som skjedde der.
Bedre enn å dø, Smith.
Alle går ombord på Event Horizon.
- Vi ses ved lufttankene. - Jeg er foran deg.
Jeg kobler til alle termiske enheter.
Klar for G-kraft.
Tyngdekraft om fem sekunder.
Lukk opp øynene. Ok? Hold ut nå.
Dr Weir.
Vel...
jeg har koblet inn de fleste basissystemene...
- foreløpig. - Takk.
- Statusrapport, Starck. - Antennene er ferdige.
Vi har hverken radio eller laser.
Ingen hjelp er mulig.
- Luften smaker ille. - Det er kulldioksyd.
Det bygger seg opp med hvert pust.
CO2-filtrene på Event Horizon er stengt.
Så vi tar luftrensere fra Clark.
- Det gir oss hvor mye? - Luft i 20 timer...
men etter det, bør vi dra hjem.
Jeg er på babord side og nærmer meg varmeutslippet.
Pokker.
Kaptein Miller. Kaptein Miller, hører du meg?
Jeg hører deg. Hvordan er det med skipet mitt?
Vi har en sju meters revne i skroget.
Den kan repareres, men det tar tid.
Nei. Om 20 timer har vi ingen luft.
Javel, sir.
Hva skjedde her, doktor?
Hvordan går det med ham?
Tilstanden virker stabil, men han reagerer ikke på noe.
Jeg vet ikke.
Han kan våkne om et kvarter.
Eller han våkner aldri.
Jeg vet at det høres sprøtt ut...
men først var det liksom ingenting, og så kom Justin...
og da var det flytende, og så ble kjernen fast igjen.
Det er fysisk umulig.
Kom ikke her med det fysikkvrøvlet.
Jeg så det.
Det betyr at porten var åpen.
- Så var porten åpen. - Porten kunne ikke vært åpen...
fordi gravitasjonsdriften var frakoblet.
Jeg sier bare hva jeg så! Så...
- Den kan ikke starte automatisk. - Skjerp deg, mr Cooper!
Mr Justin kan dø. Jeg kan bare anta...
at det som skjedde med ham, kan skje med oss alle.
Mr Cooper sier at han så noe. Jeg tror han så noe.
Jeg trenger en forklaring.
Jeg tror at mr Cooper ser syner. Det er ikke ille ment.
Kanskje han fikk synsbedrag...
av gravitasjonsforstyrrelsene.
"Et synsbedrag"? Poetisk.
- Hvor pokker... - Cooper!
Unnskyld. Ok.
Hva kan forårsake gravitasjonsforstyrrelser?
Hvis et utbrudd av gravitasjonsbølger slipper ut fra kjernen...
kan det forvrenge romtiden. Justin kan se ut til å forsvinne.
Det kan også ha skadet Lewis & Clark.
- Men det er høyst usannsynlig. - Hva består kjernen av, doktor?
Det er innviklet.
Hvor mye tid trenger du? Vi har...
17 timer og 48 minutter.
Hva er i kjernen?
Dette er porten.
Når de tre magnetringene ligger på linje...
formes et kunstig svart hull...
som gjør at skipet kan reise hvor som helst i rommet.
Et svart hull, universets mest destruktive kraft.
- Og du har skapt et? - Helt riktig.
Med den utrolige kraften kan vi bøye romtiden.
Det ville tatt Lewis & Clark tusen år...
å nå til nærmeste stjerne.
For Event Horizon tar det en dag.
- Hvis det virker. - Kom ned. Det er helt sikkert.
Hvis Justin ble sugd gjennom porten...
kan han ha vært der Event Horizon var.
Teoretisk sett, ja. Men som jeg sa tidligere...
- porten kan ikke åpnes automatisk. - Jeg forstår.
Steng rommet, løytnant.
Ingen går inn i det andre kammeret.
- Javel, sir. - Det er ingen fare.
Bak tre magnetfelt er porten helt ufarlig.
- Det er helt trygt. - Trygt?
Skipet mitt er splintret...
og en av mine menn kan dø.
Ingen kommer nær den.
Kom igjen nå.
Det må finnes noe i loggboken.
Dette klarer du.
D.J.?
- D.J., hvor er du? - Oppe på dekk 4.
Mamma.
Peters!
Hva er det? Alt i orden?
Hva skjer? Du var der så lenge...
at jeg trodde du ville slå rekorden min.
Heller tolv timer til der ute...
enn fem sekunder i denne boksen.
Det er loggens siste bilder.
Jeg er stolt av besetningen min.
Jeg vil nevne stasjonssjefene:
Chris Chambers, Janice Reuben...
Ben Fender, Dick Smith.
Vi har nådd sikker avstand...
Dette er John Kilpack, kapteinen.
...og vi skrur på gravitasjonsdriften...
for å åpne porten til Proxima Centauri.
Vær hilset, og farvel.
- Hva er det der? - Jeg prøver noen filtre...
og ser om jeg får rensket det.
- Strømmen svikter. - Det er kjernen.
Bli her og ta deg av Justin.
Ingen andre går dit.
Vent, doktor.
- Hvorfor strømsvikt? - Det er magnetfeltene.
Kanskje kortslutning i sikkerhetskretsen. Jeg sjekker.
Tar du i?
Justin.
Hører du meg, Justin?
- Han kommer. - Hvem kommer?
Mørket.
Der har vi den.
Billy.
Miller!
Kaptein Miller!
Jeg har problemer.
Bli hos meg...
for alltid.
Dr Weir?
CO2 kan gi hallusinasjoner og svekke dømmekraften.
Det var ingen hallusinasjon, D.J.
Ok.
Du var i kanalen, doktor.
Du må ha hørt noe.
- Du må ha sett noe. - Jeg så noe.
For en time siden så jeg sønnen min...
ligge på undersøkelsesbordet...
- og bena hans var... - Peters...
- ...krypende... - ...ikke ta det ille opp...
men jeg tror du er i sjokk.
- I trauma... - Nei. Nei.
- ...etter å ha sett et lik på... - Unnskyld meg. Nei!
Jeg har sett lik før. Dette var noe annet.
Hun har rett. Det er virkelig.
Jeg kjente... Jeg kjente varme.
Det er ikke noe vi innbiller oss.
Smitty, har du sett noe uvanlig?
Nei, ingenting, og jeg behøver ikke å se noe...
men jeg kan si...
at dette skipet er råttent.
Takk for vitenskapelig analyse.
Du venter ikke å finne det ut, gjør du vel?
Ok, doktor.
Bryter du naturlovene...
har det nok sin pris.
Du drepte det siste mannskapet. Og nå tar du oss!
- Det er bare et skip! - D.J.
Skipet er bare en stor metallklump.
- Det skjer ingenting mystisk her. - D.J.?
- Ok. - D.J.?
- Går det bra? - Ja, jeg er bare...
Beklager.
- Pokker! - Smitty.
- Ok. Det er nok. - Jævla...
Nå rekker det! Nå får du roe deg ned!
- Javel, da. - Du går opp igjen.
Du og Cooper går ut av Clark...
og reparerer skipet vårt. Ingen feiltrinn.
Ett feiltrinn, og ingen kommer hjem igjen. Forstått?
- Ja, sir. - Ok.
- Sir. - Sett i gang.
- Miller. - Hva er det, Starck?
Jeg kjørte bioskanningen med DNA-RNA-filtrene.
Resultatet var målinger...
Av uviss opprinnelse. Jeg vet det.
Har du ikke noe nyttig å komme med?
- Jeg har en teori. - Få høre.
Målingene kan ha sammenheng med hallusinasjonene...
som om de er del av en forsvarsreaksjon...
et slags immunforsvar.
Jeg har ikke tid til dette.
- Hør på meg. - Hva da?
Skipet reagerer på oss, og reaksjonene blir sterkere.
Som om skipet tok med seg noe...
en slags livskraft.
Hva sier du? Mener du at skipet er levende?
Det er det eneste svaret du kan få.
Det jeg vil, er å overleve i ti timer til.
Justin?
Justin!
FARLIG - BIOLOGISK MATERIALE!
Hørte du det? Hørte du?
- Hva er det? - Hva er det?
- Du hørte det. - Hva hørte du?
- Hva er det? - Hør på meg.
Det er D.J., ok?
Jeg hørte ingenting. Ingen hørte noe.
- Så ta det rolig, ok? - Ok.
- Få igjen pusten. - Ok.
- Fortell. - Jeg var...
Få det til å holde opp!
Åpne døren.
Slutt å bevege deg!
- Nei! - Stans, Weir. Stopp ham!
Hva gjør du?
I disse omgivelsene er selvbeherskelse en fordel.
Hva er det?
Fremre luftsluse.
Miller, Smith, Cooper, er dere i luftslusen?
Negativt, Starck.
Justin.
- Justin. - Ikke!
Justin, nei!
Nei, Justin. Justin, lukk opp.
Svar, Miller.
Miller, kom inn. Det er krise her.
Hva skjer, Starck?
- Justin står i luftslusen. - Gjenta.
Justin står i luftslusen uten drakt.
- Jeg tar meg av det. - Fortsett her.
- Du trenger meg. - Jeg trenger deg her.
Han har aktivert overstyringen.
- Kan du stenge den? - Jeg prøver.
Kommer bort nå, Starck.
Justin! Lukk opp, nå!
Starck, rapporter.
Skynd deg. Han har slått av sperringen...
- og vi får ikke opp døren. - Jeg henter drakt.
Lukk opp, Justin!
Justin, lukk opp.
- Hørte du det? - Hold ham i tale.
Ja, jeg hørte det. Hva er det?
Det viser deg ting...
- grusomme ting. - Hva da?
Mørket inni meg fra det andre stedet.
- Jeg vil ikke tilbake dit. - Nei, Lillebjørn.
- Lukk opp døren. - Hva skjer?
- Hun får ikke roet ham. - Det bør hun.
Åpnes slusen, blir han vrengt.
- Snakk til meg. - Det er like før.
- Jeg har det nesten. - Bli hos meg, Justin.
Kom igjen. Lukk opp!
Hadde du sett det jeg har sett, ville du ikke prøve å stoppe meg.
Dette er ikke deg! Det er ikke deg!
Sånn ja. Sånn ja, der borte.
Ja, lukk opp døren. Trykk på knappen. Kom igjen.
Ok.
ytterdør - innerdør
Nei!
Justin aktiverte døren med 30 sekunders forsinkelse.
Justin!
aktivert - ytterdør
Vær forberedt på dekompresjon om 25 sekunder.
Hvor er jeg?
- Hei. - Starck, lukk opp døren!
- Åpne døren. - Jeg kan ikke.
Innerdøren kan ikke åpnes med aktivert ytterdør.
- Ellers ville vi dekomprimeres. - Å, Gud.
Mamma-bjørn, lukk opp.
Vær så snill.
- Kaptein! - Gi meg ham.
Kaptein Miller, si at de skal åpne.
Det kan de ikke.
- Jeg vil ikke dø her inne. - Du dør ikke.
Hør nøye på meg nå. Jeg skal få deg ut.
Herregud.
Det har begynt.
- Øynene mine. - Ikke tenk på dem. Lukk dem.
Lukk dem så hardt du kan.
Fem sekunder.
Kryp sammen. Rull deg sammen til en ball.
Jeg får ikke puste. Herregud.
Herregud, det gjør vondt.
Blås ut all luften du har i lungene.
Hører du? Blås ut all luften.
Gjør det, nå!
Ok, Lillebjørn.
Jeg har ham! Vær klare, folkens.
Vær klare.
- Vi har trykk. - Vi kommer, Justin. Vi kommer.
Vi trenger fem enheter. Hold hodet hans.
Ok.
Gi meg mer glyserin.
En ting av gangen, han må puste.
Herregud, han forblør.
- Trykket synker. - Drypp, 15 cc.
Jeg stanset blødningen og fikk stabilisert ham.
Han blir ikke pen, men han overlever...
- hvis vi kommer hjem. - Det gjør vi.
Starck, hvordan ser det ut med tid?
CO2-nivået blir toksisk om 4 timer.
Ok.
Vi må ta rede på hva som skjedde med de andre...
før det skjer med oss.
Jeg kan sjekke loggboken på broen, men jeg går ikke til sykestuen.
- Ok. - Ja, sir.
Justin sa noe om...
"mørket inni meg."
Hva betyr det?
Doktor?
Jeg tror ikke det betyr noe.
Ikke gå fra meg.
Svar meg, doktor.
Jeg vil vite hvorfor han prøvde å begå selvmord...
ved å hive seg ut av luftslusa. Jeg vil vite hva som laget den lyden.
Termiske forandringer i skroget...
kan ha fått metallet til å utvide seg og trekke seg sammen...
og lage svingninger. Muligvis.
Drittprat! Du bygde skipet. Du snakker bare tull.
Hva vil du jeg skal si?
Du sa at skipet lager en port.
- Ja. - Til hva da?
- Jeg vet ikke. - Hvor dro det?
- Hvor sendte du skipet? - Jeg vet ikke.
Hvor har skipet vært i sju år?
Jeg vet ikke.
"Jeg vet ikke" holder ikke.
Du skal liksom være eksperten.
Det er din plikt å svare. Det er jobben din.
- Hvor er det andre stedet? - Jeg vet ikke! Jeg vet ikke!
Hør her...
det hender mye her...
som jeg ikke forstår. Jeg trenger tid.
Jeg forstår.
Tid er nettopp det vi ikke har.
Kaptein!
Ikke gå fra meg!
Ikke forlat meg!
Vær så snill!
For Guds skyld, hjelp meg!
Det er innbilning.
Det er bare innbilning.
Gud hjelpe oss.
Det var stemmen hans.
En ung matros som het Eddie Corrick.
Vi tjenestegjorde på Goliath sammen.
Da oksygenbeholderne sprang, rakk fire av oss til livbåten.
Men Corrick var igjen da det begynte å brenne på Goliath.
Har du sett ild i vektløs tilstand?
Det er vakkert.
Det er som væske.
Det flyter over alt.
Former seg til bølger.
De slo mot ham...
bølge etter bølge.
Han skrek at jeg skulle redde ham.
Hva gjorde du?
Det eneste jeg kunne gjøre.
Jeg stengte luken til livbåten og lot ham være igjen.
Jeg svor at jeg aldri skulle miste en mann igjen.
Jeg har kjent deg lenge.
- Dette har du aldri fortalt før. - Jeg har aldri fortalt det til noen.
Men dette skipet visste om det.
Det kjenner redslene og hemmelighetene mine.
Det går inn i hodet og viser en.
Jeg hadde tenkt å fortelle dette.
Men jeg har hørt på nødsignalet igjen.
Og jeg...
jeg tror jeg gjorde en feil i oversettelsen.
Fortsett.
Jeg syntes det hørtes ut som "liberate me."
Redd meg.
Men det er ikke meg.
Det er "liberate tutemet."
Redd deg selv.
Det blir verre.
Der.
Jeg synes...
det høres ut som "ex inferis."
"Redd deg selv...
"fra helvete."
Er det dr Weir har sagt sant...
har skipet vært bortenfor grensene til dette universet...
som vi kjenner det.
Hvem vet hvor det har vært...
og hva det har sett...
og hva det brakte med tilbake.
Fra helvete.
Du tror vel ikke på sånt, hva?
Den som sendte nødsignalet trodde helt klart på helvete.
Kaptein Miller.
Jeg håper det er gode nyheter.
Ja, sir.
Vi får opp trykket i Clark og drar herfra.
Jeg er på vei.
Kom igjen nå, ikke svikt meg.
Hei, gullet. Pappa er hjemme.
Sømmene holder.
Faen.
Vi har fortsatt gasslekkasje.
Gi meg 20 minutter til å tette hullet.
Cooper, du er en livredder. Om 20 minutter stikker vi.
Pokker.
- Fins det kaffe? - Ja, men den er kald.
Flott.
Starck.
Miller?
Vi drar.
Nei, det kan vi ikke.
Vi har klare ordre.
Redd besetningen og berg vraket.
Besetningen er døde. Skipet ditt drepte dem.
- Vi har en oppgave. - Vi drar!
Starck, kopier filene fra Event Horizon.
D.J., gjør Justin klar...
til å flyttes tilbake til Clark.
Jeg trenger utstyr. Jeg må flytte ham i trykktanken.
Bra, gjør det.
- Peters. - Ja, sir.
Hent CO2-renserne til Clark.
- Ta med deg Smitty. - Ok.
Kaptein.
- Ikke gjør dette. - Det er gjort.
Hva med skipet mitt? Ikke forlat det.
Jeg akter ikke å forlate det.
Jeg tar Lewis & Clark på trygg avstand...
og fyrer av raketter mot Event Horizon...
til det er tilintetgjort. Til helvete med skipet.
Miller, bioskanningen løp løpsk.
Ser ut som om kjernen...
tapper strøm fra resten av skipet.
Ta filene og dra. Jeg vil vekk.
Du kan ikke dra. Det tillater hun ikke.
Gå ombord på Lewis & Clark nå...
ellers må du gå hjem.
Jeg er hjemme.
Kom igjen!
Er dere klare?
Tom.
Kom igjen.
- Klar? - Tom.
- Ok.
Kan vi dra nå? Dette stedet skremmer meg.
Du vil vel puste på veien hjem.
- Nei, det vil jeg ikke. Kom igjen! - Pokker!
- 25. - Kom igjen!
- Vi trenger 25 stykker! - Peters!
Kom igjen! Jeg har den!
Å nei. Peters.
Herregud.
Billy.
Claire?
Claire.
Det er meg. Jeg er hjemme.
Jeg er hjemme.
Jeg vet at jeg ikke var der når du trengte meg...
og jeg er lei for at jeg...
lot arbeidet mitt komme i mellom oss.
Herregud, Claire, nei.
Jeg ber deg. Ikke gjør det!
Ikke en gang til.
Jeg har...
Billy.
Det er ingen fare.
- Jeg har vært så alene. - Du blir aldri alene mer.
Du er hos meg nå. Du er hos meg...
og jeg har noen vidunderlige ting...
å vise deg.
Jeg er god.
Coop. Hvor lang tid tar det?
Jeg vil nemlig gjerne dra nå.
Heldig for deg at jeg er ferdig.
Jeg skal bare samle sammen verktøyet...
så drar vi vår vei.
- Om toppen to minutter. - Mottatt.
Weir.
Dr Weir.
Weir!
Dr Weir, kom hit nå!
Weir!
Faen.
Kaptein Miller? Hører du meg? Over.
Ja, Smitty.
Weir tuklet med noe ombord på Clark.
Vent, Smitty. Jeg skal sjekke en ting.
- Smith, vekk derfra. - Hva sa du?
En bombe mangler i korridoren.
- Weir kan ha lagt den på Clark. - Nei. Umulig.
Nei, jeg har nettopp fikset skipet.
Kom deg vekk derfra, Smith!
Hvor faen er du?
Der.
Jeg kommer, Smitty!
Nei!
Faen!
Hvor i helvete er jeg på vei?
Hvorfor hender dette meg? Faen.
Tenk, Coop. Tenk.
Ok, jeg må tilbake til skipet. Må tilbake til skipet. Ok.
Jeg må blåse i luftbeholderen. Jeg blåser i luftbeholderen.
Ok. Faen.
Jeg håper dette virker. Det må virke. Ok.
Da setter vi i gang. En, to, tre. Kom igjen nå.
Kom igjen. Ja!
Her kommer jeg, drittsekker!
D.J.?
- Hva var det? - Clark er vekk.
- Smithy og Cooper er døde. - Hva i...?
Det var Weir. Ser du ham, så drep ham.
Greit.
- Vær forsiktig. - Ikke vær redd.
Jeg fikser ham.
D.J.?
Svar, D.J.!
SKROGREPARASJON
Ok, dr Weir.
Du vil ikke forlate skipet ditt?
Det skal du aldri.
Starck.
Det er ok.
Jeg skal få deg ut herfra.
Ok.
Forsiktig.
Herregud.
Hva er det med øynene dine?
Dit vi skal trenger vi ikke øyne.
Hva mener du?
Jeg bygde Event Horizon for å nå stjernene.
Men hun har reist mye, mye lenger enn det.
Hun laget et hull i universet vårt...
en port til en annen dimensjon.
En dimensjon av rent kaos...
ren ondskap.
Først var hun bare et skip.
Men da hun kom tilbake...
var hun levende.
Se på henne, Miller.
Er hun ikke vakker?
Det vakre skipet ditt drepte besetningen, doktor.
Tja...
nå har hun en ny besetning.
Nå har hun oss.
Hva er det du har tenkt å gjøre?
Dere ville vite hvor skipet har vært...
så nå får dere vite det.
- Bommer du, blir det hull i skroget. - Hvorfor tror du jeg bommer?
Jeg er tilbake!
Hva i...? Kan ikke stoppe. Hei!
Hei! Faen.
Hvem i svarte har...? Å, Faen!
Miller! Miller!
DØRFORSEGLING
Gi meg hånden!
- Kom igjen! - Jeg kan ikke!
Jeg forlater deg ikke.
Forreste luftsluse.
Det kan ikke være Weir.
Jeg tar ingen sjanser.
Se opp.
- Ikke slå meg. - Cooper!
Ta av hjelmen!
- Jeg får ikke puste. - Alt i orden.
- Rolig. Det er over. - Det er det ikke.
Weir har aktivert driften. Vi må skru den av.
- Hvordan? Broen er borte. - Maskinrommet?
Kan du skru den av manuelt?
Jeg kjenner det ikke. Weir var eksperten.
Jeg vil ikke havne der de var, ok?
- Jeg vil heller dø. - Ok.
- Da sprenger vi hele dritten. - Sprenge?
Som Weir sa: Vi sprenger korridoren...
og skiller oss fra resten av skipet. Vi bruker nesen som livbåt.
Har vi flaks, blir nødsignalene fanget opp.
Vi legger oss i tankene i stase...
og venter på hjelp.
Jeg armerer bombene manuelt.
- Vil det virke? - Det var sånn Weir gjorde det.
Start nødsenderen, og kom tilbake.
- Ja, sir. - Jeg blir med.
Bli her. Klargjør gravitasjonstankene.
Miller.
Lukk døren bak meg.
Porten åpnes om fem minutter.
Nødsenderen er aktivert.
Ja.
Blod?
Å, fy faen.
Fy faen.
Starck!
Løp!
Porten åpnes om tre minutter.
Detonatortillatelse er gitt.
Sentralkorridoren er nå armert.
Den er armert. Den vil eksplodere.
Jeg gjentar: Skipet er armert. Hun sprenger snart.
Miller. Miller, hører du meg?
Vi må ut herfra, nå.
Du lot meg brenne.
Porten åpnes om to minutter.
Miller.
Du lot meg være igjen.
Nei, du er ikke Edmund Corrick. Jeg så ham dø.
Weir?
Skipet hentet meg tilbake. Jeg sa hun ikke ville la meg dra.
Ingen får dra.
Trodde du at du kunne ødelegge henne?
Hun har trosset rom og tid.
Hun har vært et sted du ikke kan forestille deg.
Og nå...
- er det tid til å vende tilbake. - Ja, til helvete.
Du vet ingenting. Helvete er bare et ord.
Virkeligheten er mye verre.
Jeg skal vise deg.
Hjelp!
Nei!
Nei.
- Ser du? - Nei.
De er ikke døde. De er ikke døde.
Ikke ennå.
Du tar ikke...
min besetning.
Det er ikke din besetning nå. De tilhører skipet.
Porten åpnes.
Ta meg.
Ta meg og la dem være.
Nei. Ingen slipper unna.
Porten er åpen...
og dere følger alle med meg.
Ser du?
Ja...
jeg ser.
Nei!
Miller.
72 DAGER SENERE
Dette er redningsstyrke 1. Vi har funnet noe.
Vi nærmer oss vraket av Event Horizon.
Gjør klar til å gå ombord.
Jeg går inn til gravitasjonstankene.
Den ser ikke ut til å ha blitt skadet av eksplosjonen.
Det ser ut til å være tre overlevende:
Cooper, Justin og løytnant Starck.
Justin er hardt skadet...
men han lever.
Gravitasjonstankene har strøm fremdeles.
Nå åpner jeg den første tanken.
Det er ok. Rolig.
- Du er i sikkerhet. - Justin, Cooper.
De klarer seg. Vi er her.
Vi er her.
- Starck, Starck. - Ta det rolig.
- Rolig, det er meg. - Pust dypt.
- Starck. - Pust dypt.
- Redningsmannskapene. - Skaff noe beroligende!
- Jeg har deg, Starck. - Det er ok.
Skaff noe beroligende, nå!
Redningsmannskapene. Vi er i sikkerhet.
- Ok, jeg trenger det nå! - Vi er i sikkerhet.
SLUTT
Norwegian